Автономія сторін в міжнародному приватному праві: дис. … канд. юрид. наук: - Задорожна, Світлана (Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича. Чернівці, 2006)
За пануючою думкою, свобода – це свобода волі. Поряд із справедли-вістю, добросовісністю і розумністю, вона є вищою цінністю права, а право на свободу – одним із особистих немайнових прав, що забезпе-чують природне існування фізичної особи. У міжнародному приватному праві поняття автономії волі має два предмети регулювання: договір та вибір – права (lex voluntatis) чи суду, а методами її реалізації є визнання відповідно матеріально-, ко-лізійно- та процесуально- (юрисдикційно-) правової свободи, при цьому цей процес може розумітися як взаємо або, словами дисертації, «подвійне визнання» (voluntas et justa, jus naturalis et jus positivum). Кожна із трьох проблем, як форма міжнародної приватноправової свободи може бути самостійною темою для дослідження, про що сві-дчить, зокрема, використання в порівняльній колізійній доктрині ок-ремих термінів для позначення аспектів автономії волі: приватна ав-тономія (свобода договору), автономія сторін як вільний вибір права (далі – автономія сторін), та автономія сторін як вільний вибір суду. Акцентування уваги на одному із трьох взаємопов’язаних питань – вільному виборі права – дозволяє глибше його дослідити у визначе-них границях дисертації. Існуючі розв’язання суперечностей автономії сторін хоча й ґру-нтуються, як правило, на методологічному каноні інтерпретації колі-зійної норми: граматичне, систематичне, історичне та телеологічне тлумачення, але співпадають частково тільки в історичному підході (Дюмулен etc.), тоді як ні наведена вище термінологія, ні логічна структура диспозитивної колізійної норми, ні, тим паче, філософські засади виправдання і легітимації свободи волі не є усталеними. Крім того, незважаючи на визнання автономії волі (сторін) пріоритетним способом врегулювання колізій, в українському міжнародному приватному праві чекають відповіді наступні питання: детальна регламентація умов та способів здійснення автономії волі, визначення формальної й змістовної сфери дії вільного вибору права як колізійної норми тощо.