Концепція аксіопсихологічного проєктування життєвих досягнень особистості - Гуляс, Інеса (Західноукраїнський національний університет, 2020)
У дослідженні обґрунтовано концепцію аксіопсихологічного проєк-тування життєвих досягнень особистості з використанням принципу інтегральної суб’єктності та методів факторно-аналітичного підходу до емпіричного дослідження. Результати комплексного дослідження аксіопсихологічного проєктування життєздійснення особистості репрезентовано через уявлення про особистість як інтегрального суб’єкта можливих духовних, моральних та інших трансформацій і предметних утілень людини. Акцентовано увагу на дослідженні чинників означеного феномена у період дорослості – ранньої, середньої та пізньої; статі, віку й обраного фаху. Витоки дослідження проблеми аксіопсихологічного проєктування життєвих досягнень особистості відображено крізь призму провідних філософських напрямів – феноменологічного, екзистенційного та філософсько-антропологічного, що базуються на розумінні людини як відкритої істоти, що постійно визначає себе – проєктує. Ключовими аксіопсихологічними корелятами філософської проблематики визнано інтенцій¬ність, вибір, світопроєкт, сенс життя, цінності та ціннісні орієнтації, життєвий успіх, щастя тощо, які дають підстави стверджувати, що особистість у якості суб’єкта є здатною до самодетермінації та самотрансцендування, самовизначення і керування власним життям. Для виділення системи критеріїв і показників аксіопсихологічного проєкту¬вання життєвих досягнень особистості здійснено теоретичний аналіз міждисциплінарних студій досліджуваного феномену. Зазначено, що такими «мірилами» є: смисложиттєва орієнтація на самоздій¬снення, спрямованість на саморозвиток і самовдосконалення, цілісність і гармо¬нійність багатогранного існування людини, які виражаються в адекватній самооцінці особистісного потенціалу та рівні домагань, задоволеності досягнутим рівнем реалізації життєвих планів, збалансованості самореалізації в різних сферах життєдіяльності; творчий характер діяльності, самостійність і незалежність; рефлексивна саморегуляція, яка спирається на внутрішній локус контролю; високий рівень толерантності до невизначеності, гнучкість в організації життєдіяльності. Авторська теоретична модель представляє аксіопсихологічне проєктування життєвих досягнень особистості як двоєдиний синергійний процес ціннісно-цільового випередження (антиципації) бажаних для певної особи станів і статусів (досягнень) та їх суб’єктно-ресурсного забезпечення відповідними компетентностями, релевантними щодо конкретних життєвих ситуацій. Це дало змогу з’єднати тріангуляційною дугою темпорально-телеологічний і каузально-суб’єктний (топічний) аспекти цілісного процесу життєздійснення особистості. Конкретизовано, що перший аспект репрезентує свободу волі як іманентно притаманну властивість homo sapiens більш чи менш самостійно визначати свої життєві пріоритети (ціннісно-смислова сфера), другий – представляє біологічно зумовлені та набуті в ході соціалізації (в тому числі завдяки навчанню, вихованню, освіті загалом) знання, уміння, навички втілювати особистісні вибори як результати ціннісного самовизначення (від розв’язання ситуативних задач на їхній смисл до ухвалення доленосних рішень щодо подальшої траєкторії особистого руху-поступу) в життєздатні проєкти. Наголошено, що без взаємної відповідності «хочу» і «можу», термінального й інструментального не може синтезуватися кінцевий продукт цієї синергії – «я стану» чи «відбудуся» за умови відповідної самоорганізації та емоційно-вольової мобілізації. З’ясовано, що перший аспект аксіопсихологічного проєктування підлягає принципу нелінійного телеологічного детермінізму, другий – каузального детермі¬нізму, узгоджена дія яких конструює феномен аксіопсихологічного проєктування життєздійснення особистості. Для побудови прикладної моделі емпіричного дослідження, яка є похідною від теоретичної, обґрунтовано та реалізовано принцип системності у вигляді холархії підпорядкованих один одному рівнів інтегральної суб’єктності, через призму якого розглянуто людину як цілісну особистість. Розкрито кожен із п’яти рівнів інтегральної суб’єктності, які марковано відповідними особистісними рисами – ціннісно-цільовими диспозиціями й інструментально-суб’єктними здатностями, синергійна дія яких зумовлює високу ймовірність досягнення життєвих успіхів: на рівні відносного суб’єкта (психосоматичного індивіда) – відчуття суб’єктивного благополуччя (щастя), на рівні моносуб’єкта (власне суб’єкта індивідуальної предметної діяльності) – стиль саморегуляції, почуття самоефективності, мотивація досягнень; на рівні полісуб’єкта (соціального індивіда) – стратегії копінг-поведінки, перфекціоністські настанови; на рівні метасуб’єкта (творчої індивідуальності) – структура ціннісних орієнтацій, каузометричні показники реалізованості життя; на рівні абсолютного суб’єкта (людини універсальної) – духовні прагнення, цільова спрямованість особис¬тості. За результатами емпіричного дослідження експліковано факторну структуру аксіопсихологічного проєктування життєвих досягнень осіб, що перебувають на етапі ранньої дорослості, яка уможливила виокремлення дев’яти провідних детермінант цього процесу. Встановлено, що у їх складі найвагомішими є супе¬речлива комбінація диспозиції самоефективності й опір самоудосконаленню, поєднання асертивності зі слабкою мотивацією до самоосвіти й саморозвитку. Виявлено вплив гендерного чинника на аксіопсихологічне проєктування життєвих досягнень особистості в ранній дорослості. Зазначено, що в жінок цей процес спонукається диспозицією самоефективності і перфекціоністськими настановами, а в чоловіків – рисами маскулінності й прагненням до подолання перешкод. Встановлено особливості аксіопсихологічного проєктування життєвих досяг¬нень осіб на етапі професійної підготовки фахівців різних спеціальностей. Визначено основні параметри цього процесу у студентів інженерних спеціальностей – риси чоловічого гендеру і диспо¬зицію самоефективності; з’ясовано, що спільними рисами для представників обох статей є диспозиція самоефективності за маскулінним типом, а відмінними – невпевненість у власних силах і сподівання на щасливий випадок у жінок та протилежна цій диспозиція – впевненість у собі та віра у власні сили в чоловіків. Натомість у майбутніх економістів процес аксіопсихологічного проектування життєздійснення визначається суб’єктними здатностями до саморегуляції, наполегливістю в подоланні перешкод; встановлено, що гендерні відмінності в конструюванні досліджуваного феномену в майбутніх економістів стосуються збалансованого впливу внутрішніх і зовнішніх детермінант успіху в жінок й орієнтації на соціальне визнання у чоловіків при тому, що диспозиція самоефективності рівномірно виражена в обох субвибірках досліджуваного контингенту. З’ясовано, що майбутні педагоги періоду ранньої дорослості покладаються передусім на себе (почуття самоефективності, здатність до саморегуляції); у середній дорослості для педагогів першочерговими є ефективна самореалізація, асертивність, розвинута саморегуляція; а в пізній дорослості переважають упевненість в успішній самореалізації та продуктивності власного життєвого шляху. Встановлено значущі відмінності детермінант аксіопсихологічного проєктування життєвих досягнень педагогів за критеріями віку і гендеру (на основі результатів однофакторного дисперсійного аналізу). Доведено, що обраний фах суттєво не впливає на перебіг цього процесу. У плані значущих гендерних відмінностей з’ясовано, що респонденти жіночої статі переважають чоловіків за потребою в розвагах і відпочинку, цінностями любові та визнання, застосуванням емоційного копінгу та копінгу «соціальне відволікання», андрогінними рисами, вони частіше переживають амбівалентні почуття, наслідують традиційні зразки поведінки, більш конформні й зорієнтовані на підтримку з метою збереження душевної рівноваги. Натомість в опитаних чоловічої статі у пріоритеті цінності здоров’я, орієнтація на змагальність як порівняльну самоефективність, стратегічність мислення, мотивація досягнення, моделювання і програмування майбутніх подій. За виявленими провідними факторами і результатами дисперсійного аналізу встановлено закономірне зростання ролі інструментально-суб’єктних здатностей в аксіопсихологічному проєктуванні життєвих досягнень особистості від середньої до пізньої дорослості; притаманність чоловікам тенденції домінування інструментально-суб’єктних здатностей в конструюванні зазначеного феномену та переважання у жінок ціннісно-цільового вектору проєктування свого життєздійснення над інструментально-суб’єктним. Сформульовано методичні рекомендації психологам, викладачам, наставникам академічних груп із розвитку аксіопсихологічного проєктування життєвих досягнень особистості у студентів закладів вищої освіти; керівникам закладів загальної середньої освіти, керівникам органів управління освітою, закладів підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації педагогічних кадрів – педагогів початкової освіти.
Keywords: аксіопсихологічне проєктування життєздійснення особистості